[Скрегіт шин]
♪ ♪
[Дзвенить телефон]
А! Ах! Що?! Що? Оу.
Розвіднику, це Полінг. Сподіваюся, дипломат у вас.
Так, звісно.
І ніхто вас не помітив?
Е, ну власне ні, ніхто.
Розвіднику, я зараз там.
Ну, то був кумедний випадок...
Привіт, міс Полінг! Ми всіх повбивали і забрали дипломат!
Не всіх, солдате. Хлопці, ви залишили сімох свідків.
[Постріл]
Шістьох.
Полінг: Просто пильнуйте, аби з ним нічого не трапилося, гаразд?
І веселих вам вихідних.
Бувайте, міс Полінг! Виходжу з машини!
Па-па, зустрінемось.
Гей, гей, міс Полінг! Поки ви ще там. Е-е—
[Розвідник затинається]
Розвіднику. Алло? Скажи що-небудь.
У вас мабуть багатенько справ цих вихідних, чи не так?
Кумедно, що ти згадав. Ем...
Схоже, до кінця тижня я ховатиму трупи.
Аби вас не засадили за ґрати.
О, ну д-добре. Тож у нас обох є справи.
[сирени]
Ой, мушу йти.
Кожен зайнятий якоюсь зайнятістю.
ШПИГУН: Бачу, ти знов фліртуєш з телефоном.
Іди до дідька, Шпик!
Ти подивись-но на це все. Що ви там майструєте, парочка високолобиків?
Гарна реакція.
Так, слухай. Е-е-е... Ми тут здійснили кілька експериментів з телепортом.
От власне. Ви всі маєте це побачити.
[Звуки телепорта]
Розвідник: Круто. Можна телепортувати хліб.
Це така надзвичайна новина. Підривник ще не приніс пива?
Йо-о-ой! Це що за чортівня?!
Пухлини.
Ви розумієте, що це означає, так?
Солдат: Ар-р-р-р!
Нам більше не можна телепортувати хліб!
Інженер: Гей, спокійно... Не зовсім так, солдате.
Телепортуй собі хліб скільки заманеться.
Це стосується кожного з вас.
Якщо хтось з вас бажав щось зробити перед тим, як—
Ну, померти. Зараз для цього найдоречніша мить.
Шпигун: Скільки в нас часу, доки пухлини нас не вб'ють?
Давайте подивимось. Ми всі користуємося телепортом, скажімо, шість разів на день.
Помножити на чотири роки. Відняти те, що ми — не хліб. Гм...
Три дні. Так. Нам всім залишилось
жити три дні!
Вуууууууууу!! Вууууу! Вуу.
Що?
Шпигун: Це відро.
Боже милостивий.
Це ще не все.
Та ну!
Воно містить передсмертні бажання кожного у цій кімнаті.
Розвіднику, ти зібрав побажання кожного з нас?
Ще б пак!
Чудово. Панове, звіримо наші таймери смерті.
[звукові сигнали]
Нам залишилося жити сімдесят годин. Для більшості людей це дрібниці.
Але ми — не більшість людей.
Ми — найманці. Ми маємо засоби, волю.
Щоб зробити цей час значущим!
Час пішов, панове. Почнемо.
Перше бажання — від Розвідника. Він...
намалював, як мене збиває машина.
Із мене стирчать якісь риски.
Ага, це типу сморід. Через це його й збили — він смердюк.
Зрозуміло. Тут ти зобразив, як я...
злягаюся з Ейфелевою вежею.
Ейфелева вежа злягається зі мною.
Тут ми відпочиваємо після злягання.
[Тихо шепоче]
Я ридаю, а від Ейфелевої вежі відходять риски смороду.
Хтось, крім Розвідника, клав картку у відро?!
Розвідник: Підколов. [Гигикає]
Дивовижно. Це змарнувало безліч мого часу.
Ти не читав мою.
[Зітхає] Там написано, що ти хочеш відро?
Ага!
До зустрічі в пеклі!
[Охає]
[Стук у двері]
Забирайся.
Агов, є хвилинка?
О, розвідник. Прошу, котися в [цензура].
Добре, добре. Посмішив. Але все ж таки я...
[Зойк]
Стій! Стій! Стій! Ай! Та годі вже тобі.
Я суну голову крізь двері, щоб вибачитися.
Тільки швидко.
Я таки написав останнє бажання.
Я, ем. Я хочу піти на побачення з міс Полінг.
Ти? Та ти ж не вмієш поводитися з дівчатами.
Що? Ні. Ні. Ні. Шпигуне, подивись на це.
І це. І це. Подивись на мене, Шпик.
Тож, заливати до дівок я мастак.
У нас обох по відру курки. Може, того?
Ем. Давай.
Але ти, Шпигуне, майстер до всяких леді.
Знаєш, оті з еліти. Які добре пахнуть і вміють читати.
І у котрих окуляри завжди перекособочені. Тямиш?
Оті, що не западають на таких, як я.
Хм, і чому це так, як гадаєш?
Ну-бо, Шпигуне, я не знаю.
Тоді цю таємницю ми заберемо зі собою в могилу. Бувай.
Чекай. Чекай. Ех. [Зітхає]
Гаразд, твоя взяла. Шпигуне. Це залишиться тільки між нами. [Зітхає]
Ти кращий за мене. Зрозумів? І мені необхідна твоя допомога.
Я все зроблю, але за однієї умови.
[Відлуння в мікрофоні]
Скажи це ще раз.
Зваб мене.
Тебе?
Зваб мене.
Що? Шпигуне, я ж не...
Зваб мене!
Добре. Добре. Гаразд.
Привіт, кралечка. Маю для тебе курочку.
Я тобі не хвойда, якій лиш би пожерти!
Я жінка. Я люблю небезпечних чоловіків. Загадкових.
Хочеш бути моїм коханцем?! Заслужи. Зваб мене!
♪ ♪
Шпигун: Останнє питання. Вечеря запланована на сьому.
О котрій годині ти маєш прийти?
О сьомій, ранку. Прочесати ресторан, зібрати дані про персонал.
Кухар надійний? Якщо ні, треба його вбити.
Позбутися трупа, замінити власним кухарем, не пізніше 16:30.
Ти готовий.
Що, правда?
Ні. Усе, що ти оце сказав, було нісенітницею, а в нас обмаль часу.
Мої вітання. Ти невдаха.
Тобто я облажався, так?
Так.
Так?
Так.
Так?
Розвіднику, до чого ти ведеш?
Я веду до того, що ти мені не потрібен. Я влаштую це побачення сам.
Сам?
Саме так, чепуруне, сам.
То чом би тобі не взяти оту свою невдачу, тричі її згорнути та запхнути...
Так, трясця, треба йти.
А ти козел.
[Тривога]
Усе готово?
Готово!
Ох.
[рев]
[вереск]
Трясця.
[Тривога]
Ти готова. Ну гаразд. [Глибоко вдихає]
А-а-а!
Міс Полінг. Яка несподіванка.
Вони забрали дипломат. Не хвилюйся, ми все владнаємо.
Ми повернемо його назад, і Адміністратор ніколи не дізнається.
У вас такі, у вас такі...
Е-е-е.
Підривник: П'янкі!
Солдат: Круглі! М'які! Ні, круглі! Підривник: Затьмарені!
Чарівні очі.
Полінг: Угу. У тебе теж.
Стривай-но. Дипломат же на місці. Розвіднику, ти...
У вас тут випускний?
Так. Ні. Так, ем. Ну. Так, справа в тому...
Хлопці! Гей, друзі, слухайте! Це тільки хліб має пухлини.
І це навіть не пухлини. Це якийсь різновид розумних родимок, що—
зростають тільки у середовищі з чистої пшениці.
Ось, погляньте на це.
Ти ба. Воно мене так ненавидить.
[Сміється]
Тож ми у безпеці. Допоки ніхто не телепортує хліб.
Питання.
Яке в тебе питання, солдате?
Я телепортував хліб.
Що?
Ти мені наказав.
І скільки разів?
Я тільки і робив, що телепортував хліб три дні поспіль.
Куди?! Куди ти його телепортував?!
[Гуркіт]
Розвіднику. У мене лиш один вихідний на рік, а ти змарнував його—
на це! Прощавай.
Стій! Стій! Стій! Ем. Чому б нам не обговорити це за вечерею?
[Гарчання]
Що це в біса таке?!
Біжіть, міс Полінг!
Лікарю, давай!
Бачу, все йде доволі добре.
Тепер іди.
Агов, міс Полінг. Оу, мені так прикро.
Господи, Розвіднику, за що? За те, що натиснув єдину кнопку, яку не мав ніколи натискати?
Ти хоч уявляєш, що знаходиться в тому дипломаті...
О! О! Дай мені свій годинник!
Так. Точно. Бач, з цього все і почалося.
Ні, хоча, стривай...
[Вереск]
Ха! Ха! Ха! Я телепортував хліб!
І отак воно все склалося, що ти мені подобаєшся—
гадаю, тобі краще присісти.
Хлопці! Зачиніть браму!
Міс Полінг. Слухайте, останні години мого життя я хотів...
[Рев]
Мерщій!
Ем, не зважай!
Полінг: Біжи!
О боже!
[Верещить]
Оуууу.
Ох. Міс Полінг, ви в порядку?
Я нічого не відчуваю нижче шиї.
О Боже.
О, тепер я відчуваю. Ой. Ой.
О боже, мені дуже шкода. Це все...
Це було так весело.
Ви не сердитеся?
Я скаженіла! Дідько, ти ж увімкнув тривогу і...
чомусь у тебе був випускний. А потім з'явилося це чудовисько і...
ми пристрелили його і зробили бомбу, і, здається, у мене зламана нога.
Може, повторимо?
Так, звичайно.
Чекайте, ні. Не вийде. Я зараз помру.
Стоп, що?
Гарні новини! Ми не помремо! Ми житимемо вічно!
Я не говорив цього! Я лиш сказав, що у нас нема пухлин!
О, слава богу.
Тож так, міс Полінг. Гадаю, це побачення.
Взагалі-то, це був мій єдиний вихідний за рік.
Оу.
О, але ти можеш з'їздити зі мною у справах.
Полінг: Завтра я витираю відбитки пальців у купки трупів.
Розвідник: Ем, ні.
Полінг: О, ти можеш допомогти мені вирвати у них зуби.
Розвідник: Теж ні.
Ну, в п'ятницю мені треба вбити когось, хто натиснув тривожну кнопку дипломата, і... оу.
Тут ти вже точно будеш присутній.